Resync: Xenzai[NEF]
Dette har skjedd: Annie ble drept av Owen.
Vi kan aldri bli akseptert av vanlige mennesker. Vi er monstre.
Alt Owen og jeg hadde sammen skal bli til aske.
De er bare mennesker. Mennesker? Vil vi være som dem?
Jeg er med.
Vi møter mennesker og blir forelsket.
Når vi skilles etterlater de minner.
Våre elskere former oss.
De definerer oss på godt og vondt.
Lik en flipperkule dunker vi inn i dem for så å endre retning.
Etter skilsmissen har vi kanskje fått arr.
Men vi er sterkere.
Eller mer sårbare, krevende, sintere eller fulle av skyldfølelser.
Men aldri uforandret.
På torsdag skal jeg treffe Sasha.
Våre elskere er inni oss som spøkelser.
De hjemsøker gangene og de forlatte rommene.
Iblant hvisker de.
lblant skriker de.
De er usynlige, men til stede.
De venter.
--Mer syltetøy? --Hvor mange har vi nå?
Elleve glass. Hva får dem til å tro at vi trenger syltetøy?
--Det er en gest. De føler skyld. --For å skrive "pedofil" på døren.
--Jeg skal hjemsøke Owen --Ja vel.
Det er derfor jeg er her fremdeles. Å få vite sannheten var ikke nok.
Det kreves noe mer. For som du ser er jeg ikke borte ennå.
--Har du snakket med Mitchell? --Jeg har knapt sett ham.
Ikke jeg heller. Ikke siden ulykken.
Trenger du hjelp?
Ja. Takk.
--Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. --Kan jeg få si noe om dette?
Jeg forstår hvorfor du gjør dette, men jeg vil ikke at du skal gå.
Da vet jeg det.
Døren ble åpnet og der sto hotelldirektøren.
Han stoppet litt. Jeg røkte en sigarett.
Mitchells ansikt var dekket av blod og en død jente lå på sengen.
Det minner meg om at hun kommer innom senere.
Hotelldirektøren sto der og stirret på oss. Alt var så stille.
Da sa Mitchell:
"Ja så, gravservice."
Jeg er så glad for å kunne ønske Mitchell tilbake.
Det er spennende tider, mine venner. Som jeg har sagt tidligere.
De himler med øynene, men det er sant. Vi sier det i kor.
Ingen blir etterlatt!
Kom hit.
Takk for at dere tok meg tilbake. Jeg har sett hvordan menneskene er.
Det er her jeg hører hjemme.
Kan du forklare en ting?
Et begravelsesbyrå. Er ikke det vel klisjéaktig?
Det er en praktisk grunn.
Etter at de har dødd, føres de hit. Men det er flere grunner.
Vår eksistens er en union mellom liv og død.
Kirkegårder, sykehus, begravelsessteder--
--er steder hvor de to verdener møtes.
Vi kjenner oss hjemme her.
--Dette er våre kirker. --Og det er god plass.
Det er så godt å ha deg tilbake!
Owen!
--Var det skriket ditt? --For dårlig, hva?
Hva ville Patrick Swayze gjort?
--Hvilken effekt vil du oppnå? --Jeg vil få ham til å tilstå.
--Si det, da. Tilstå! --Tilstå!
Beton den siste stavelsen.
Tilstå!
Den var bra. Si noen spøkelsesaktige ting også.
Jeg er mørket, jeg er døden!
Jeg er mørket!
Jeg er døden!
Ikke akkurat som på film.
--Vi vet ikke om han kan se deg. --Jo, han kommer til å se meg.
Alt er annerledes nå. Jeg vet hva jeg skal gjøre.
Vi undervurderer kanskje hva det vil gjøre med ham.
Det jeg sa om at jeg vil få ham til å tilstå.
Det er ikke bare det.
Jeg vil skremme ham.
Jeg vil få ham til å gråte, bønnfalle og skrike.
Det handler ikke bare om rettferdighet.
Er det galt?
Det er menneskelig. Ikke alt menneskelig er snilt.
--Du vet hvordan det fungerer. --Kom inn.
Skal vi spre litt glede?
Duncan Johnson, 41 år.
Aids--relatert virusinfeksjon. Han har fem uker igjen.
--Hva er jobben hans? --Han er ingeniør.
Vet du hva jeg ville bli? Arkitekt.
Da jeg var liten , hadde jeg en billedbok--
--med spir, slott og katedraler. Jeg drømte om dem.
Og om mine egne bygninger også. Fargerike bygg i en fjellside.
Jeg drømmer fremdeles om det.
Men nå er det døden.
Denne verden valgte meg.
Ikke skrem ham. Han har ikke akseptert det ennå.
Han er sint og redd. Han vil ikke dø.
Hvem vil det?
Mr Johnson? Ikke bli redd.
Unnskyld at jeg hopper over hyggepraten. Du har jo dårlig tid.
Jeg heter William Herrick, og jeg har et forslag til deg.
Den har sluttet å virke igjen.
Ja, jeg vrir på kranen nå, men det skjer ingen ting.
Kan du det? Det ville vært fint!
Ved seks -- sjutiden!
Hvis jeg ikke er her, er det bare å gå inn.
Fint. Vi ses da.
Det er gjort. Owen kommer.
Svart kaffe. Ikke sukker, bare en skvett kaldt vann.
--Hei, Josie. --Er det virkelig deg?
--Du har ikke forandret deg. --Ikke du heller.
Løgner.
--Hva gjør du her? --Jeg jobber her. Du da?
Vi flyttet hit da mannen min ble pensjonert. Han døde for 5 år siden.
Det var leit.
--Hva med deg? --Jeg er alene, som vanlig.
--Helt alene? --Nei, jeg bor sammen med noen venner.
--Er de...? --De er ikke vampyrer, men noe annet.
Vi dro hit til Bristol en helg. Husker du? Clifton Hotel.
Mr og mrs McCartney. Det var 60--tallet. Beatles var store.
--Jeg stjal mors giftering. --Vi forlot knapt hotellrommet.
--Jeg må snakke med deg. --Dette er Josie.
--George er en av dem jeg nevnte. --Ja vel. Hallo!
Josie og jeg datet en stund på 60--tallet.
Hun vet hva vi er.
Ja så, ja vel.
--Hva ville du snakke om? --Vi tar det senere.
--Det var slemt gjort. --Hvorfor det?
Du avslørte ham.
Hva gjør du her? Er du syk?
Lungekreft.
--Kan de...? --Nei.
Se på deg. Du er frosset som et fotografi.
George.
Hvorfor anstrenger jeg meg?
Hallo, du.
--Ikke ta det fra depositumet deres. --Annie!
Ikke nå lenger.
Jeg er mørket, jeg er døden.
Hevn og raseri, ild og blod.
Diamanter og bein, safirer og--
--stål.
Tilstå, Owen.
Tilstå!
Rett ut av læreboka.
Hør her, Annie!
Er dette det beste du kan?
Jeg visste det. Faen!
Alt som skjedde i huset. Jeg trodde det bare var...
...skyldfølelser.
Jeg burde ant at ikke engang døden kunne stoppe din surmuling.
Sånn er det, ikke sant? Det er lsle of Wight om igjen.
Surmuling? Du drepte meg!
Så, hva er du da? Et spøkelse?
Hvordan fungerer det?
Ut med språket!
Stille som graven.
Vi er ferdige med hverandre. Er du ikke enig?
De burde betale leie for tre.
Vi ses.
--Hva gjør alle sammen? --Sorenson har fist.
Så alle gutta klasker hender. Det er som en middag med familien Kennedy.
--Tar de vare på deg? --Får ikke engang være i fred på do.
På grunn av Seth, eller? Vi er glade for å ha deg tilbake.
--Skjer det noe? --Det kan ta enda en stund.
Ta en pause. Sitt litt med Mensa--fyrene der oppe.
Nei, noen må være her når han våkner. Alt han har sett i mellomtiden.
Dere rekrutterer folk. Gir dem tilbud. Kan du snakke med en venn?
--Ja visst. Hvem da? --En gammel venn. Hun er syk.
--Hva jobber hun med? --Hun var danselærer.
Ikke akkurat en nøkkelfigur, men helvete heller.
Når revolusjonen kommer, må vi alle kunne danse.
Takk.
--Du burde ikke ta noen du liker. --Hvorfor ikke?
De kan bli onde.
--Man forandres. --Det har ikke forandret meg.
Jo, det tok bare lengre tid.
Hva er det, Lauren? Jeg trodde du var lykkelig.
Ja, jeg burde være det. De skaffer meg alt jeg trenger.
--Herregud! --Alt er ok.
--Det var menn der. --Jeg vet det, men nå er du hjemme.
Ble han ikke redd i det hele tatt?
Det er faktisk logisk. Han er ikke et normalt menneske.
Han drepte forloveden sin, skjulte forbrytelsen og leide ut åstedet.
--Så hva gjør vi nå? --Jeg må treffe Janey.
--Owens nye forlovede? --Ja, ellers blir hun den neste.
--Hallo, sjeldent syn. --Du kommer sent.
Ja, jeg hadde en greie å ordne.
Det har vært en anstrengende dag.
--Er det kaffe i noen av dem? --Denne kanskje.
--Jeg hjemsøkte Owen. --Kult.
Jeg ville snakket med deg først, men...
Han så meg, men han reagerte ikke på den måten jeg trodde han ville.
--Nå vil jeg treffe Janey. --Virker som en god plan.
--Hvor har du vært? --På jobben, hatt det travelt.
Du har gått tilbake til dem, ikke sant?
--Det er annerledes nå. --Dreper du igjen?
Ingen tvinges til noe. Vi gir folk håp.
Nå har jeg hørt alt.
Du sa at ved å leve i dette huset var du del av menneskeheten.
--Du ville ikke være den du er. --Menneskeheten.
Menneskene peker når de ser et fly.
Dere snakker om hvor sjarmerende og godhjertede de er.
De er dumme, voldelige og onde. Vi blir aldri som dem.
Og takk og lov for det. De er monstrene.
Det er utrolig at jeg ikke har innsett det før.
Det er mye å ta inn over seg. Å være et alternativ.
Hvis jeg sier ja...
--Ville jeg bli frisk? --Øyeblikkelig. Det gjelder alle.
--Det ville stoppe sult og krig. --Stopp salgssnakket.
Jeg kjenner deg ikke når du snakker sånn.
Men jeg ville ikke...
Jeg ville bli som nå. Se ut som nå, som et fotografi.
--Med deg? --For alltid.
--Dessverre. --Ok, jeg tenkte det samme.
Det var annerledes. Å være menneske innebærer å være dødelig.
Det innebærer at man dør. Du kan ikke ta det fra folk.
--Ingen blir ranet. Det er et valg. --Det er et knep.
Du sier at folk gjør det frivillig. Det er allikevel bondefangeri.
Dere har ingen rett til å tilby dette.
Selvsagt vil folk leve evig. Men det er ikke riktig.
Det er evolusjon.
Skal ingen fødes? Og ingen dø?
Det er ikke evolusjon, det er full stopp.
Var møtet med ham virkelig din idé?
--Den Mitchell jeg kjente ville... --Jeg ville redde deg.
Nei, jeg tror ikke det var det.
De du bor sammen med, vet de noe om dette?
Det var derfor du ba ham møte meg. For du visste hva jeg ville si.
Janey, det er meg.
Nei, nei, nei!
Herlig. Du ble redd.
Hei!
--Janey! --Nei, herregud!
Janey, jeg vil ikke gjøre deg noe vondt.
Du tok av meg skoene. Hvorfor tok du av meg skoene?
--Du besvimte, da gjør man det. --Du gjorde det for å holde meg her.
--Du ville hindre meg i å løpe ut. --Da hadde jeg hugget av deg føttene.
--Å nei! --Jeg skal ikke hugge av deg føttene.
Du er jo død. Du døde!
--Du falt ned trappen og slo hodet. --Det var ikke det som skjedde.
--Owen sa... --Owen...
Han drepte meg.
Det er ikke sant.
Det er derfor jeg er her fremdeles.
Jeg kan ikke slippe fra det.
Jeg måtte advare deg, for du blir den neste.
Du lyver. Han elsker meg.
Om du sier at han aldri har slått deg eller skremt deg--
--så går jeg herfra.
--Av og til blir han... --Hva?
--Nei. --Du må si det.
Nei! Jeg holder på å bli gal.
Samme som skjedde med tante Linda. Hun så søstrene Brontë.
Owen?
Owen! Owen!
--Hva er det? --Jeg holder på å bli gal!
Jeg ser Annie, hun er her! Hun vil hugge av meg føttene.
Det er tatt ut av sammenhengen.
--Jeg ser ikke noen. --Han lyver. Han ser rett på meg.
--Det er stemmen hennes. --Jeg sverger, jeg ser ingen ting.
Ikke hør på ham. Hør på meg. Du så meg og snakket til meg.
Stopp det!
Hva har det sagt? Hva tror du det har sagt?
Det sa at du drepte henne.
Jaså, gjorde det det?
Vet du hva jeg tror det er? En senreaksjon.
--Hva mener du? --Jeg sier at du føler skyld.
For hva vi gjorde mens hun levde.
Vi hadde jo et forhold.
Ja, e--poster og sms.
Den gangen på jobben din, i Lexusen, på forlovelsesfesten.
--På vår forlovelsesfest? --På handikapptoalettet.
Det er en reaksjon på alt det der.
Vet du hva? Annie ville elsket dette.
Hun var alltid så bitter.
Hele livet var hun bitter på folk som var flinkere enn henne.
På folk som gjorde noe ut av livet sitt.
Hun sto alltid ved siden av og klagde.
Hun deltok aldri, risikerte aldri noe.
Hun levde i periferien som et spøkelse.
--Holder jeg ikke på å bli gal? --Nei.
Dette viser bare for en vidunderlig, omtenksom person du er.
--Ser du virkelig ingen ting? --Vet du hva?
Det gjør jeg faktisk ikke.
Legen kommer straks.
--Hei, kjæresten min. --Hei, kjæresten min.
Lucy skal bli med når noen skal til røntgenavdelingen.
Det er den eneste måten vi kan få henne til å røre på seg.
Oppfattet.
En ting til. Resultatet er kommet.
Det viser seg at du har en kjempefin rumpe.
Ja så? Og du har to vidunderlige...
Jeg må snakke med deg.
--Altså. --Ja.
--Jeg vet ikke hva Mitchell sa... --Hold munn!
--Mitchell er i knipe. --Med hva?
En annen vampyr vil rekruttere meg og gjøre meg til en av dem.
Vampyrene mobiliserer. De får det til å virke så fint--
--men det er en invasjon, et kupp.
De rekrutterer flere enn noensinne.
De kommer hit og snakker med de døende. Med hjelp fra Mitchell.
Herregud! Hva skal vi gjøre?
--Din greie... Kan jeg spørre? --Jeg... Nei! Nei!
--Min greie, det er en deltitdsgreie. --Ja vel.
--Jeg trodde du var en trollmann. --Trollmann? Den var morsom!
Når man dater en vampyr, får man andre perspektiver.
Jeg må gå hjem. Jeg må...
Hvor mange planlegger de å rekruttere? Hvor ille er dette?
Han sa noe, den mannen.
"Ingen blir etterlatt."
Hei!
Hvorfor Bristol? Hvorfor ikke London eller Manchester? Hva betyr det?
Den første vampyren, Richard Turner, slo seg ned her i 1630.
--Den første vampyren bodde her? --Den første som hadde et dobbeltliv.
Han stilte til parlamentsvalg. Han var slavehandler.
Han drepte tusenvis. Har ingen fortalt deg dette?
Alle gode historier handler om deg. Andre dreper bare bermen.
Folk snakker om Mitchell som tok et tvillingpar, en soldat...
Jeg må snakke med Herrick. Flytt deg.
Vi burde snakke sammen oftere.
Mitchell er her.
Hallo?
Hun fikk for lite tid.
Hun har akkurat våknet opp igjen.
--Hva gjør dere her? --Dere må ha et system!
Det var derfor Michael døde og Daisy ble så syk.
Vi holder munn og spiser når vi får, men ingen rekker å komme seg.
--Drikker de blod fra dere? --Gjør ikke dette, vær så snill.
--Hvor lenge har dere vært her? --l uker. Andre var her før oss.
Vi skulle fortelle det.
Men som med så mye ellers i livet--
--handler alt om timing.
Annie! Vi må redde Mitchell. Det er mye verre enn vi trodde.
Jeg snakket med en kvinne på sykehuset. Jeg forteller på veien.
De holder til på et begravelsesbyrå.
De er ikke redde for stereotyper.
Jeg vet ikke hva jeg leter etter. Noe å forsvare meg med.
Jeg har en visp og en mobil--lader.
Hva skal vi ta med oss? Kors og hvitløk?
Vi burde ha sett flere filmer. Skal du ikke svare meg?
Avbryt meg gjerne og si noe konstruktivt.
--Jeg kan ikke. --Unnskyld, hva sa du?
Jeg er slått.
Jeg kan ikke røre meg, jeg kan ikke...
Owen har vunnet.
Han dreper meg. Om og om igjen.
Slutt å snakke. Reis deg opp og hjelp meg.
--Du forstår ikke. --Nei. Mitchell, vår venn trenger deg.
Om du ikke hjelper, har du gjort mot deg selv noe Owen ikke kunne gjøre.
Da vil du virkelig være død.
--Er dette vampyrhovedkvarteret? --God kveld.
Vi har dessverre stengt. Men jeg har noen telefonnumre.
--Herregud! Hva er det du vil? --Vi må være på rett sted.
--Vi må treffe Mitchell. --Stikk før jeg roper på de andre.
--Kan vi legge igjen en beskjed? --Hva faen er det?
--Jeg er faktisk et spøkelse. --Kom deg ut.
Kan du flytte på ting og gå gjennom vegger?
--Det kan sikkert alle. --Hold kjeft!
Hadde jeg ikke nettopp støvsugd her, skulle jeg slått inn trynet på deg.
Jeg henter Mitchell.
--Jeg skal ha litt moro med deg. --Hjelp meg, Annie!
Sorenson!
--Åååå! --Jeg vil høre deg gjø, din hund!
--Slo du meg med en stol? --Ja. Unnskyld.
Hva er galt med dere? Det gjør vondt som ville helvete!
--Slå ham igjen, Annie! --Vi gjør de gode gamle tingene.
lgjen!
Det var patetisk. Vi er som to skrulle--ninjaer.
Stolen hadde ingen effekt, mens ørefiken din slo ham ut.
Davidstjernen overvant ham. Hvorfor hjelper den ikke Mitchell?
Jeg føler meg dårlig.
--Det var mitt første slagsmål. --Du bør venne deg til det.
--Hvordan er hånden din? --Det gjør virkelig vondt.
--Hvem er de i rommet? --De fleste er ungdommer på rømmen.
Du sa at de ville være frivillige. Det ser ikke frivillig ut for meg.
Hvordan hadde du tenkt at vi skulle gjøre det?
Skulle vi spurt dem?
Evolusjon krever offer. Romerne slukte nesten hele verden.
Vi fikk kunstige vanningsanlegg, legekunst og demokrati.
Det osmanske riket tok tre kontinenter, men gav oss jussen.
Tror du at det kunne oppnås uten at en eneste dråpe blod ble spilt?
Dette er historiens gang, Mitchell.
--Det er vår tur nå. --Hva skjer med menneskene der inne?
--De er en test, en teori. --Men du har ikke rekruttert dem.
Jeg har ikke sagt at jeg vil omvende alle.
Vi kommer alltid til å holde en del av menneskeheten i live.
--Hvorfor det? --Vi må jo spise!
Det er det det koker ned til, historisk presedens og slagord.
Det er røyktepper. Du vil bare suge blod.
Du vil bare drepe.
Men det føles så godt.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Så synd, Mitchell.
Du kan ikke hoppe inn og ut når det passer deg.
Du kan ikke bare dyppe tærne.
Det gir feil budskap.
Det forstår du, ikke sant?
Vi skal være snille.
--Hva med vennene mine? --Mener du hunden?
Jeg har en til, et spøkelse.
Hva om...
Når det skjer, lover jeg deg at det blir meg, ikke Seth.
Ingen som ham.
--Så hvordan gjør vi det? --Vi tar et glass.
Vi tar en stol, bryter av et ben og kvesser det.
Gjør meg en tjeneste etterpå. Ikke snakk om meg slik du pleier.
Fortell ikke alt om det jeg gjorde. Det er ikke sånn jeg vil bli husket.
--Jeg trodde ikke du var forfengelig. --Jeg vil ikke bli en inspirasjon.
--Hvem vil smake min stol? --Jeg burde ha forberedt noe.
--Løp! --Løp! Ta dem!
--Hvor skal vi? --Denne veien.
Ta dem!
--Kysten er ikke klar. --Så de deg?
--Kanskje. --Denne veien!
--Annie? --Her.
Kom hit.
--Stikk av Annie. --Jeg går ikke uten dere.
--Det funker ikke. Vi er for mange. --Slipp dem, så lover jeg å bli.
Nå ser han ikke på brystene mine lenger.
--Nå stikker vi! Kom! --Løp.
Kom igjen.
--Denne veien! --Kom igjen!
--Hvor skal vi? --Vi finner et sted.
--Vi gjemmer oss. --Jeg kan ikke gjemme meg for meg.
--Hva snakker du om? --Kom, Mitchell!
Du brakte meg inn i denne verden. Nå må du ta meg ut av den.
--Nei, absolutt ikke! --Vær så snill.
--Lauren. --Du så menneskene i det rommet.
--Jeg går ned dit. --Ikke gjør dette.
--George, vent! --Du så dem. Ansiktene. Uten motstand.
--Hvorfor sa du ikke noe? --Jeg likte det for godt.
--Mitchell! --Ikke tving meg, Lauren.
Du må. Den jeg var,--
--jenta som fikk høysnue, som tjuvrøykte. Hun er nesten borte.
--Snart er bare hun tilbake. --Lauren, jeg kan ikke!
--Du reddet oss. --Så redd meg.
Noen må stoppe ham, Mitchell. Han vil rive ned alt.
Nå kommer det.
Å!
Takk.
Ikke for teen.
Hadde jeg visst at det var så farlig, ville jeg latt det være.
Jeg er lei for at Lauren er død.
Hallo elskede, jeg er hjemme. Jeg fikk beskjeden din.
Så, her er hele gjengen. Dine beskyttere?
Faen. Er dere spøkelser også?
Jeg burde bedt om referanser.
Får jeg spørre om noe? Er meningen med dette å gi med skyldfølelse?
Er det derfor dere er her? Det kommer ikke til å fungere.
Her er noe de aldri har fortalt dere.
Det å drepe noen og slippe unna med det--
--gjør en skuddsikker. Man blir en gud.
Du har glemt en ting. Hvis jeg eksisterer, hva mer eksisterer?
Du tror du er den slemme ulven. Du skulle se George i fullmåne.
Du tror du er en kaldblodig morder.
Mitchell drepte 80 år før du engang var født.
Jeg er bare toppen av isberget. Jeg er den snille politidamen.
Se på deg. Du er så fornøyd med ditt vesle mord.
Når det gjelder ondskap er du en amatør.
Du har forlatt den trygge stien. Her holder de ville til.
Vi har ferten av deg nå. Vi kan finne deg overalt.
Vi kan gi deg ufattelige smerter.
Nå skal jeg fortelle deg det verste.
Noe bare de døde vet om.
--Det er ikke sant! --Jeg så det.
Finn et sikkert sted med lås og farlige hunder--
--og slukk aldri lyset.
--Jeg setter på tevann. --Hva sa du til ham?
Jeg fortalte ham en hemmelighet.
Hva skjer nå. Med meg?
Jeg trodde det skulle være fyrverkeri og solskinn.
--Jeg trodde jeg ville møte Elvis. --Vi får vel bare vente.
--Hva gjør vi imens? --Ser på "The Real Hustle".
Hva blir avslutningen på dette? At Owen angir seg selv.
At han tar livet av seg?
--Hva kan jeg hjelpe deg med? --Dere må beskytte meg.
--Har du blitt truet av noen? --Jeg drepte kjæresten min.
Nå bor hun sammen med en varulv og en vampyr.
De vil torturere meg. Jeg må finne et sikkert sted.
Jeg forstår. l så fall trenger vi et annet skjema.
Annie. Det du sa til Owen.
Hva skjedde? Jeg har aldri sett deg sånn før.
Ja, å beseire en vampyrhær gir en god selvtillit.
Vi ses senere.
Hører dere?
Herregud, den er her!
Er det sånn den ser ut? Er det døden?
--Skal jeg pakke? --Nei, jeg tror ikke det.
--Gå som du er. --Hva fins på den andre siden?
--Er det noe godt, eller noe annet? --Antagelig noe annet.
Hvorfor går du da? Bli her, vær så snill!
--Hvorfor skal du gå? --Fordi det er slutten.
Skal jeg si farvel nå?
--Vil dere klare dere? --Ja, jeg skal passe på ham.
--Du avskydde meg. --Det gjorde jeg ikke.
--Jo, det gjorde du. --Litt.
--Ikke drep noen. --Godt råd.
Skriv det ned.
--Så. --Så.
Da går jeg.
--Dette er tull! --Du er heldig. Ikke alle får si adjø.
--Jeg vet det, men faen også! --Velg de siste ordene dine bedre.
George, når jeg åpner døren, ikke se inn.
Det er kaldt.
--Det er noen bak døren! --Nei, det er ytterdøren.
--Herregud! --Jeg tisset litt på meg.
--Hvorfor banker noen på døren nå? --Kanskje de går sin vei?
Vi kan ikke gjøre dette nå når noen banker på den andre døren.
Å nei!
--Slipp meg inn! --Herregud!
Slipp meg inn!
--Nei! --Hva skal vi gjøre, Mitchell?
--Skal vi ta ut staven? Han dør! --Du må gå.
Døren forsvinner kanskje. Det kan være din siste mulighet.
--Han dør, George! --Jeg tar ham til sykehuset.
Jeg tar meg av det. Ambulanse!
Annie, gå!
Gå nå!
l neste episode:
--Hva tror du? --Det er på tide å bli voksen.
Jeg er begynnelsen. Dette landet er vårt.
Vi har all verdens tid.
Resync: Xenzai[NEF]
Tekst: Bente Ottersen www.broadcasttext.com